- Partasi la viata Bisericii - |
![](inainte.gif)
![](iconp.gif)
Intenția de rugăciune pentru luna aprilie
Curajul de a trăi pacea
de Amalia Adalmina Bolea
În această lună, ne propunem să fim mai atenți în rugăciunile noastre, invocând ajutorul Domnului pentru o cultură a păcii și a non-violenței, mai ales în această perioadă, puternic marcată de incertitudine cu privire la evenimentele prezente din lume.
Când ne gândim la pace, ne pot veni în minte câteva aspecte, precum iertarea, liniștea, curajul, capacitatea de a vedea dincolo de durere, de suferință, disponibilitatea de a negocia, deschiderea inimii, empatia față de persoanele din jurul nostru, efortul de a privi în interiorul nostru și tendința pe care o avem de a-i judeca pe ceilalți.
Iertarea față de propria persoană și față de ceilalți ne ajută să reducem tensiunile din relații, conflictele mai vechi sau mai noi, ne ajută la formarea unui sentiment de pace interioară și în raport cu ceilalți, conferă creștere, bucurie, recunoștință și libertate.
Referitor la violență, care este contrară liniștii, aceasta poate apărea atunci când rămânem blocați în fața durerii și ne confruntăm cu frica de a privi dincolo de aceasta, deși este un aspect dificil. A îndrăzni să privim suferința, să vedem ce sens poate avea în viața noastră, ce ne poate învăța, presupune multă profunzime, vulnerabilitate și recunoștință.
Absența păcii se face simțită atunci când suntem orientați mai mult către scopul propriu, când orgoliul ocupă un loc mai important în viețile noastre decât relațiile cu ceilalți, atunci când considerăm că suntem în măsură să împărțim dreptatea și reușim cu ușurință să decidem cum ceilalți greșesc mai mult decât noi; însă, în realitate, cu toții greșim, chiar zilnic.
Putem, cu siguranță, să contribuim fiecare în parte la o cultură a păcii, prin curajul de a privi în interiorul nostru, de a ne accepta aspectele bune și mai puțin bune, de a ne admite limitele, de a îndrăzni să ne deschidem cu bunătate și empatie față de ceilalți, prin alegerile zilnice pe care le facem, prin formarea unui mod de a privi zilnic viața noastră, în care să fim mai orientați către motivele de recunoștință ale zilei și mai puțin către lucrurile neplăcute, de a ne lăsa mai degrabă purtați de ceea ce se află deja în sufletul nostru.