![](inainte.gif)
![](iconp.gif)
Ce bine ne învăța bunica să ne rugăm!
prelucrare de pr. Felician Tiba
Nu știu alții cum sunt, dar eu, când mă gândesc la Rozariile pe care le-am recitat cu bunica și la rugăciunea de seară pe care o spuneam împreună cu frații și surorile, parcă îmi vine să spun: "Ce frumoasă a fost copilăria noastră!"
Nu știam noi prea multe, nici despre Rozariu, nici de ce trebuia să ne rugăm în fiecare seară, dar ceea ce știam era că, dacă nu ne rugam, "îl supăram" pe Isus, care plângea până ne rugam.
Bunica așa ne motiva, căci de felul ei era foarte credincioasă și nu ar fi făcut niciun pas fără să vorbească de Dumnezeu, fără să se roage și fără să-i sfătuiască și pe ceilalți să o facă. Când spun credincioasă, nu spun doar pioasă și atât, ci credincioasă cu adevărat. Avea o răbdare cu noi, nepoții, dar și cu bunicul! El era mai indiferent, uneori mai "fenta" rugăciunea, dar avea cine să recupereze. "Aseară ai adormit fără să te rogi, îi spunea ea bunicului, dar nu-i nimic, m-am rugat eu mai mult, sper ca Dumnezeu să te înțeleagă. Ce m-aș face eu fără tine? Măcar mă rog pentru tine și așa mă rog mai mult și pentru mine. Măcar să nu te vadă nepoții că adormi așa, fără rugăciune, că or să învețe să facă și ei la fel!"
Și cu multe alte cuvinte îl dojenea ea pe bunicul, dar nici el nu-i spunea nimic. Se vedea că îi dădea dreptate.
În realitate, el se ruga și se ruga la fel de mult ca bunica, dar făceau acest scenariu pentru noi, ca să înțelegem cât de grav este dacă adormim fără să ne rugăm sau cât de lipsit de respect e să ne așezăm la masă fără să ne spunem rugăciunea. "Totul vine de la Dumnezeu, spunea ea, de la el vine ziua pe care o începem, noaptea care ne trimite la culcare, de la el vin bunurile pe care le avem pe masă, de la el sunt părinții, lui trebuie să-i mulțumim pentru toate. Să nu uitați, dragii mei, să vă rugați; aceasta vă va ajuta mult în viață!"
Așa ne spunea bunica, în simplitatea ei... (Samuel)