![](inainte.gif)
![](iconp.gif)
Între pesimismul epidemiei și optimismul credinței
Biblia ne spune că Dumnezeu, după ce a creat lumea, "a privit toate cele pe care le făcuse și, iată, erau foarte bune" (Gen 1,31). O judecată de bun-simț ne face să ne punem următoarea întrebare: Dacă Dumnezeu a creat o lume "foarte bună", de unde provin atunci relele din lume, inclusiv epidemiile? Oare tot Dumnezeu este plăsmuitorul lor? Sau doar le "tolerează" din nebănuite motive? Ori poate epidemia provine de la o altă "forță"? Este coronavirusul o creatură a Satanei? Sau poate un "fruct" al unui plan diabolic?
Din perspectivă religioasă, problema epidemiilor nu este nouă. În unele cazuri, Vechiul Testament tinde să considere epidemiile drept o pedeapsă divină (cf. Ex 9,1-7; 2Sam 24), și astfel de convingeri au fost exprimate uneori și în creștinism. Ce gândește Isus despre acest delicat subiect? În episodul emblematic din Lc 13,1-3 aflăm că niște oameni au venit la Isus și i-au povestit despre galileenii uciși de Pilat. Iată reacția lui Isus: "Vi se pare că acești galileeni au fost mai păcătoși decât toți ceilalți galileeni pentru că au suferit aceasta? Vă spun: nicidecum! Dar dacă nu vă convertiți, cu toții veți pieri la fel" (Lc 13,2-3). Răspunsul lui Isus este deopotrivă enigmatic și paradoxal: în loc să exploreze cauzele acelui nefericit incident, el îi invită pe "observatorii" lui să mediteze la propria lor situație și să se convertească.
Dacă ar fi să aplicăm logica Mântuitorului la situația prezentei epidemii, întrebările formulate la început devin superflue. O nenorocire precum COVID-19 ar trebui să ne facă să ne întrebăm înainte de toate despre noi. De pildă: de ce oare ni se întâmplă aceste lucruri? Oare alegerile noastre de viață sunt cele corecte? Oare "filozofiile" la modă, pe care le aplaudăm, sunt cu adevărat bine fundamentate? Oare maniera în care noi am orânduit lumea noastră subselenară este cea mai potrivită? Toți ar trebui să-și pună aceste întrebări: tineri și bătrâni, demnitari sau simpli cetățeni, făuritori ai destinelor națiunilor și oameni de rând. Da, o criză ca aceasta ne obligă să ne întrebăm despre noi și despre felul în care gestionăm imensa responsabilitate pe care Dumnezeu ne-a încredințat-o încă din zorii creației (cf. Gen 1,26.28). Și ar trebui să ne mai întrebăm cu privire la un lucru: mai este Dumnezeu cu adevărat un element în ecuația vieților noastre? Istoria biblică ne demonstrează că, de fiecare dată când omul l-a eliminat pe Dumnezeu din scenă, omenirea s-a îndreptat inevitabil spre dezastru și moarte (cf. Gen 6,5-7). Dacă vrem să înțelegem pluridimensionalitatea cazului COVID-19 nu avem voie să ignorăm acest tip de investigație.
În rest, să nu ne lăsăm seduși de simfonia pesimismului pe care maeștrii ambiguităților o execută cu o admirabilă virtuozitate. Primul lucru de care trebuie să ne temem este chiar "teama". Frica este simptomul omului de condiție spirituală precară. Spaima este sentimentul ce se instalează într-un suflet în care Dumnezeu nu se mai simte acasă. Din perspectiva credinței însă, Dumnezeu este cel ce deține taina omului și cel ce conduce destinele omenirii. Acesta este marele mesaj al Paștelui: Dumnezeu este viață, lumină, el învinge moartea. Să ne bucurăm de florile acestei noi primăveri! Splendoarea și parfumul lor vorbesc despre frumusețe și speranță, despre Dumnezeu care a creat pentru noi o lume bună, "foarte bună". Să nu zădărnicim admirabila lucrare a Domnului!
Pr. Iosif Antili