![](inainte.gif)
![](iconp.gif)
Nu judeca...
Era ceva timp de când nu mai achitasem facturile. La energia electrică deja ne somaseră că vor veni să o întrerupă, iar apă caldă nu mai aveam de mult. Noroc cu apa rece, care, deși curgea cu întrerupere, ne era de mare folos. Tata nu mai lucra de ceva timp, doar mama mai găsea câte ceva de făcut ici-colo, fiind însă prea puțin pentru ceea ce însemnau necesitățile noastre reale.
Sora mea - n-am spus niciodată părinților -, pentru a face rost de bani, făcea temele colegilor din clasă. Era foarte inteligentă și, deși nu aveam condițiile necesare pentru a învăța, ea continua să dețină primul loc în clasă. M-a impresionat mereu determinarea ei. Probabil o moștenea pe mama, deoarece ea ne repeta într-una: "O să aibă Dumnezeu grijă! Important e să vreți!" Își sufleca mânecile și pleca să mai găsească câte ceva de lucru.
Între timp, copleșit de situație, dar și lipsit de soluții, tatăl s-a refugiat în alcool. Încă o greutate în plus pentru săraca mamă! Pe de-o parte mi se făcea milă de el, dar pe de alta îl judecam aspru, deoarece, în loc să găsească soluțiile necesare, fugea de realitate. Mi-era milă, deoarece se plângea deseori că se simte singur. În zadar încercam să-l încurajăm, să-i amintim de momentele frumoase când în casa noastră se auzeau rugăciuni înainte și după masă, când ne vorbeam frumos și când fiecare știa să aprecieze efortul pe care îl făcea celălalt.
Probabil, copleșit de griji și de neputința de a le face față și încetând să mai lupte, într-o zi, nu s-a mai întors acasă. Nu mai știam nimic de el. Nu știam unde se află, dacă este sănătos sau dacă mai trăiește. Îi simțeam lipsa nu doar noi copiii, dar și mama.
Am început să ne reproșăm că nu am știut să ne comportăm cu el, că presiunea pe care o puneam zilnic pe el l-a determinat să se elibereze de această povară, alegând calea fugii. În același timp, parcă aveam și dreptate. Prea a tratat totul copilărește! Ce bărbat este acela care fuge de greu? În loc să caute o soluție, să caute de lucru sau măcar să-i stea alături mamei care tot mai câștiga câte ceva, s-a refugiat în alcool, iar acum a plecat și de acasă!
Un bărbat adevărat s-ar fi luptat pentru familia sa, nu ar fi abandonat-o! Mai mult, nu ar mai fi creat și alte probleme pe lângă cele existente deja. În fond, a fost alegerea lui! El a ales-o pe mama de soție, el, împreună cu mama, au ales să ne aducă pe lume. Ei au ales să locuiască la oraș, să încheie contracte... Înseamnă că știau ce fac! De ce acum a trebuit să abandoneze totul?
Curând aveam să ne dăm seama că nu era rea voință, ci doar un moment prin care poate să treacă oricine în momente asemănătoare. Specialiștii îi spun "depresie atipică", o problemă generată de o teamă excesivă.
După circa o săptămână ne-au sunat de la spital să ne spună că l-au găsit undeva într-o clădire abandonată, tremurând, nu de frig sau de foame, ori de sete, așa cum ne-am și așteptat, ci de frică. Era motivul pentru care începuse să consume alcool, pentru care s-a închis în sine și pentru care, deși tată, nu ne aprecia niciodată. Îi era teamă că se va înjosi în fața noastră!
Iar noi am înțeles că avem un tată cu probleme și am decis să-i stăm alături, să-l ajutăm să depășească momentul, să nu-l abandonăm, pentru ca nici el să nu ne mai abandoneze. În acest proiect s-a alăturat și mama care fusese de multe ori rănită de cuvintele și de atitudinea lui, s-au alăturat și bunicii, mai ales părinții lui care au recunoscut că în copilărie și adolescență s-au purtat urât cu el neajutându-l să aibă stimă de sine. Și m-am alăturat eu, care, între timp, îmi fac singur temele, fără a mai cere ajutorul surorii mele, că de asta nu am spus-o părinților! (Ionuț)
Pagină realizată de pr. dr. Felician Tiba